Иван Атанасов
Няколко думи от преводача

chitanka.info

Помня първата си среща с Клайв Баркър така ясно, сякаш беше вчера.

Стоя пред огледалото в банята и произнасям бавно „Кендимен“. Веднъж, два, три, четири пъти. И млъквам. Сърцето ми се разтуптява бясно, облива ме ледена пот. Устата ми пресъхва, полазват ме тръпки. Въздухът се сгъстява и натежава, притиска ме като гигантска ръка.

Ще се осмеля ли да кажа името му още веднъж?

Казвам го. И затаявам дъх.

Не се случва нищо.

Разбира се. Какво би могло да се случи? Дори 14-годишните знаят, че демони не съществуват.

Усмихвам се на отражението си и тогава го чувам. Бученето. Отначало е тихо и прилича на статичен шум. Но се усилва и внезапно изпълва цялата баня. Сякаш съм се озовал насред гигантски водопад.

Вдигам ръце, за да запуша ушите си, и виждам как нещо прелита край тях. Пчела. Голяма, кехлибаренокафява и мъхеста. Каца върху огледалото, като помръдва нервно ципести крила. Докато я гледам втренчено, втора пчела, двойник на първата, полазва едно от изцъклените ми огледални очи.

Не е бучене. Жужене е. Жуженето на стотици пчели. Стрелкат се във въздуха и се блъскат в мен, жилят ме, пъплят по дрехите, по косата, по лицето ми, катерят се по белите плочки на стените и падат.

Отстъпвам ужасено, като ги тъпча, и, изпаднал в паника, размахвам ръце. После се обръщам да побягна и той е там, пред спасителната врата.

Кендимен.

Огромен негър в дълго до земята протрито кафяво палто. От единия му ръкав се подава окървавена месарска кука, главата му е отметната назад, а от зейналата му като пещера уста извират на талази рояци пчели.

Отварям подути като на секс кукла устни, за да изкрещя, но езикът ми е нажилен за секунди. Десетки нажежени игли се забиват в цялото ми тяло, по предницата на панталоните ми се стича нещо топло. Падам на студения под (езикътмиобожеобожеезикътми), като се гърча и плюя малки космати кошмари. И докато се боря с набъбналото в устата ми парче месо за глътка въздух, виждам през насълзени от болка очи как стоманената кука се спуска към пламналото ми лице…

… За да се събудя в леглото си, облян в пот и треперещ.

Ето до какво може да доведе една среща с Баркър — до кошмари. Особено ако сте на 14 и имате развинтено въображение. Защото той разказва толкова живо и убедително, че е в състояние да ви накара да повярвате и на най-невероятната история. И не просто да й повярвате, а да станете част от нея. Затова, когато дебютната му книга — сборникът с разкази и новели, който държите в ръцете си — е публикувана в Щатите, Стивън Кинг казва: „Видях бъдещето на ужаса… и то се казва Клайв Баркър“. Днес шестте тома на „Кървави книги“ са издадени в над 40 държави, Баркър е един от водещите писатели в жанровете хорър и фентъзи, а много от произведенията му (сред тях и разказите в този сборник) са екранизирани, превърнати в пиеси, комикси и видеоигри.

Сцената по-горе е кошмар, който сънувах, след като гледах за пръв път „Кендимен“ през далечната 1993-та. Разбира се, тогава не знаех, че това е екранизация на разказ на Баркър (който е не само писател, но и филмов режисьор, сценарист, продуцент, актьор и художник), нито че въпросният разказ — „Забраненият“ — е публикуван в пети том на „Кървави книги“. Разбрах го година или две по-късно, когато изгледах друга, още по-страховита екранизация, в която един жаден за забранени удоволствия мъж отваря врата към измерението на демонични същества, наречени ценобити, за които болката е източник на върховна наслада. „Хелрейзър“, който и до днес си остава най-популярният филм на Баркър (вече има 7 продължения), завладя въображението ми до такава степен, че намерих и прочетох в оригинал новелата, по която е заснет (издадена у нас под името „Обречени на ада“, 1998). Тогава се докоснах за пръв път до изтънчения и изящен стил на британския автор, а следващата му книга — настоящият сборник — ме превърна завинаги в негов фен.

До момента Баркър е написал над 30 книги — романи, новели, сборници с разкази и пиеси, стихосбирки (вижте страницата му в английската Уикипедия или посетете официалния му сайт http://www.clivebarker.info), част от които — в това число „Кървави книги“ и издадената у нас фантастична приказка „Абарат“ — са отличени с престижни литературни награди като „Уърлд Фентъзи“, „Бритиш Фентъзи“ и „Брам Стокър“. И, както вече споменах, доста от тях са филмирани. Но малко от екранизациите са успешни, защото Баркър, също като Стивън Кинг, притежава специфичен стил, който трудно може да бъде пресъздаден на лента. Той е фантастичен, поетичен, метафоричен и сюрреалистичен, прозата му е едновременно страховита и красива, с много дълбочина и оригинални идеи. Някои от историите му са гротескни и странни, други са плашещи, ужасяващи и шокиращи, трети са комично-забавни. Но всички са написани със забележително черно чувство за хумор, с ирония към нравите и пороците на съвременното общество.

Да превеждаш Клайв Баркър е истинско предизвикателство (именно заради специфичния му стил), а да го четеш, е като да се разхождаш по магистралите на собственото си подсъзнание — можеш да си прекараш страхотно… или да се натъкнеш на дълбоко заровени неща… в които е по-добре да не се спъваш.

При всички положения разходката си заслужава. Баркър има невероятно въображение. Всеки негов разказ е една голяма метафора. И крие послание. Ако го държите здраво за ръка и не се отклонявате много от магистралата на неговото подсъзнание, може би ще намерите посланието. Дали ще се осмелите да го извадите на повърхността — зависи изцяло от вас.

Но имайте предвид, че ви очаква пътешествие, което се помни цял живот.

Така че внимавайте къде стъпвате.

Иван Атанасов

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.